SOMMER, 95 ÅR ETTER AT GRENSEN BLE BYGD
Nå har jeg deg, jenta mi! Nå har jeg deg.
-Navigatør, hvilken vei er hjem? -Har vi gått oss vill?
Gått oss vill, nei. Det ville ikke vært likt oss.
Se opp. Opp.
Høyere.
Ser du dragen der oppe?
Ser du enden av snora?
Det er Nordstjernen.
Det heter den fordi den viser hvor Nordpolen ligger. Så...
Så vi vet at nord
er der.
Og vi bor her nede.
I sør.
Så...
Da vet vi veien hjem. Om du har gått deg vill...
...skal du bare løfte haken.
Greit. Nå går vi hjem.
Mamma har bakt en pai. Den er sikkert god.
VINTER, 96 ÅR ETTER AT GRENSEN BLE BYGD
-Herr Garrett! -Abigail.
-Hva er det? -Hva?
William. Hva bringer sjefen for sikkerhetsavdelingen hit?
-Hele avdelingen har fått ordren. -God kveld, herr Garrett.
Hva skyldes alt oppstyret?
Du vet hva jeg har gjort for byen. Hvor viktig jeg er for dem.
William, følgende kommer til å skje:
Jeg kommer til å gå ut der og ingen kommer til å røre meg.
Pappa, blir herr Garrett til te?
Ja, vennen, herr Garrett vil sikkert gjerne ha te, men det er leggetid.
Gi meg en halvtime til å legge henne.
Pappa...
Se hva jeg har. Det er en gave.
-Jeg har lagd den til deg. -Så fin den er.
Så rund.
Denne sfæren inneholder alle mine tanker om deg.
Ha den alltid på deg. Greit?
Ja vel. Takk, pappa.
Sov nå, prinsesse.
Lukk øynene, så sitter jeg hos deg til du sovner.
Han kan ikke være syk! Dere skannet ham ikke!
Mannen din er smittet, som alle på laben. Jeg beklager, Margaret.
Vent! Nei, vær så snill!
Roy! Dere skannet ham ikke!
Pappa?
VINTER, 104 ÅR ETTER AT GRENSEN BLE BYGD
Det er sjefen for sikkerhetsavdelingen som taler.
Grensen har lenge gitt oss fred og ro.
Men epidemien har brutt ut nok en gang.
"Ians gjeng har tatt Henry som gissel. Vi møtes kl. ni i den forlatte gata."
Antallet smittede vokser stadig.
Vi må stå sammen for å håndtere denne krisen.
Sikkerhetsavdelingens inspektører har det travlere enn noen gang.
De utfører hyppige kontroller for å finne alle smittede tidlig.
Sykdommen er uhyre smittsom og fører til en smertefull død.
Vi gjør alt i vår makt for å hindre
at den sprer seg i byen.
Det fins ingen tydelige symptomer, sykdommen oppdages med spesialutstyr.
I andre smittestadium rammes offeret av feber og sykdom.
I tredje stadiet: kramper og hallusinasjoner.
I det tredje stadiet er smittefaren stor.
For allmennhetens sikkerhet settes alle smittede i karantene.
Smittede får en smertefri, dødelig sprøyte før sykdommens tredje stadium.
De som skjuler smittede vil bli ansett
som forrædere. De tiltales for forræderi
for å ha utsatt samfunnet for fare.
Hei, pappa.
Portforbudet har nå begynt. Jeg vil be dere alle om å gå hjem.
Han er gisselet vårt. Han var på vårt område, der dere ikke har adgang.
De skanner dere.
Minst én av dere er smittet. Akkurat som slektningene deres.
De vil pågripe dere, gi dere sprøyta.
Stikk, mens vi ennå er greie.
Slutt! Starter dere krig her nå, kommer inspektørene på flekken.
Ti stille, spedalske unge.
Den som finner fakkelen, klatrer opp på taket og tenner den, vinner.
Vinner jeg, slipper dere ham fri. Og du, Ian, ber ham om unnskyldning.
-På kne. -Og om jeg vinner?
-Da blir jeg gisselet deres i stedet. -Da er det lenge til du kommer hjem.
Du klarer det! Kom igjen, Ian!
Kom igjen, Ian!
-Vi stikker! -Inspektører!
Inspektører!
Første stadium. Ta ham.
Nei!
Dere tar feil! Jeg er ikke smittet!
Onkel Roy?
Slutt, Roy. Det er Garretts ordre. Jeg vet ikke hva han tenker på.
Jeg er kalt hjem til ham. Jeg kommer innom senere.
Roy, ikke bekymre deg. Det ordner seg helt sikkert.
Pappa, hvordan kom jeg hit?
Jo...
Skal vi etterforske det?
Si meg, frøken. Hva husker du?
-Jeg kom for å sitte hos deg. -Ja, du kom for å sitte...
Og så sovnet du. Der har vi det!
Du sovnet, og så glemte du det.
Pappa, hva er det der?
Den skal gjøre at du ikke glemmer.
Pappa, hvorfor har du så mange klokker?
For at jeg ikke skal la tiden gå fra meg.
Disse klokkene holder rede på tiden.
-For din og min skyld. -Kan tiden virkelig gå fra en?
Du kommer til å sitte her og høre på tikkingen fra alle klokkene.
Før du vet ord av det, har tiden gått fra deg.
God grensedag, vennen.
-En stor helligdag. -Ikke en helligdag, mamma.
Jeg skal bake kake. Gå og kjøp mel.
Jeg går ikke ut i dag.
Hva? Alle må gå til torget i dag.
Jeg har ikke lyst.
Jeg skulle gjerne gått selv, men jeg må sitte ved symaskinen til i kveld.
Greit.
-Kan dere kjøpe mel til oss? -Mamma, hva gjør du?
Ikke? Nei vel.
Unnskyld, min datter Abigail er ikke helt i humør.
-Ja vel, mamma. Jeg skal gå. -Kjøp sukker også.
Smittekontroll! Stans!
Jeg tar dette selv.
Jeg slo en inspektør. Det er over!
Det er ute med oss! De tilgir oss aldri. Vi må flykte.
Slutt, mamma. Vi kan ikke flykte. Vi kan ikke forlate byen.
Hør her. Roy er en venn av pappa. De ble bortført sammen.
Men nå er Roy inspektør, så kanskje pappa også lever.
Faren din er død. Han var smittet.
Det var Roy også! Han burde ha vært død i ti år!
Slutt, Abby! Pakk tingene dine! De tar oss om vi ikke gjemmer oss!
Mamma, da.
-Roy sladrer ikke på oss. -Hvordan vet du det?
For da avslører jeg at han har besøkt kona si og at de har et barn
som hun gjemmer hjemme. Hvorfor gjemmer hun ham?
Hvorfor har inspektørene masker?
Myndighetene vil ikke vi skal vite at noen av dem står oss nær.
Vi forhører Roy. Han hjelper oss å finne pappa.
-Hva? Nei, Abby! -Jo, hva har vi å tape?
Hvorfor leve et liv brennmerket som familien til en smittet?
Nå har vi i det minste håp om å finne pappa.
Hvor er faren min?
Jeg rapporterer dere til sikkerhetsavdelingen.
Da pågriper de dere begge.
Gjør det. Jeg har alt fortalt noen om deg.
Roy, er alt bra med deg?
Nå forstår jeg. Naboene har lurt på hvem som er faren.
Han får ikke treffe familien, men han kom tilbake.
Det betyr så mye for meg.
I dag feirer vi bygrensens 105-årsjubileum.
Vi hedrer Fencingtons grunnleggere.
Våre kloke ledere med visjoner om verdensfred og samfunnsorden.
De fikk stoppet smitten.
Våre fiender på den andre siden bruker biologiske våpen mot oss.
Var det ikke for grunnleggerne våre, ville denne byen blitt en smittesone.
-Hva vil du? -Gjør som jeg sier, eller bli anmeldt.
-Da vokser sønnen din opp uten far. -Hold familien min utenfor.
Ja, om du gjør som jeg sier.
Hvorfor så dyster? Smil, folk ser på oss.
De besøker hvert eneste hus og sjekker alle bygninger i byen.
Gi dem all hjelp dere kan.
De arbeider for alles beste.
De som gjemmer smittede blir ansett som forrædere
og vil bli tiltalt for forræderi for å ha utsatt samfunnet for fare.
Hvor er faren min?
Jeg vet ikke. Vi ble skilt umiddelbart.
Jeg måtte velge mellom å bli deportert eller å bli inspektør.
Og du valgte maska.
Hva er dette?
Er det tunnelen gjennom sikkerhetsavdelingen?
Vet du hvor de har informasjonen om de smittede?
Ethan Blake bør vite hvor faren din er.
Ethan Blake, han jobbet med pappa.
Han har ansvaret for de smittede.
-Bor han der ennå? -Ja.
-Jeg går og ser etter selv. -Ingen går fra torget under feiringen.
Du sørger for at jeg kan gå derfra.
Hvor ligger hovedkvarteret?
Svar meg.
Svar meg!
Du skal fortelle meg alt!
Hvor er hovedkvarteret?
Ian...
"Deportert."
PERSONALIA IAN HOPE
FANGELISTE
Legg til Ethan Blake på lista.
Om en halvtime deporteres de smittede til den permanente fangesonen.
Si at lastebilen er med oss.
Lastebilen er med oss, ekstravakter.
Det har jeg ikke fått beskjed om.
Hva raker det deg? Jeg er sjefsingeniør Ethan Blake.
Hørte du ikke hva jeg sa? Åpne porten.
Straks!
Pappa, hva ligger bortenfor grensen?
Det snakker vi ikke om.
Skal jeg fortelle en historie i stedet?
Greit.
Det var en gang en by langt, langt borte.
Folk der var gode venner med de fremmede.
-Hvordan er fremmede? -De er som mennesker.
Men ikke helt som alle andre. Øynene deres lyser i ulike farger.
Kongen i byen likte ikke det. Han var selv en fremmed.
Han ville ha sånne lysende øyne alene og jagde alle fremmede ut av byen.
En dag fant en stilig oppfinner opp et apparat.
En maskin som kunne dempe gløden i øynene til de fremmede.
Da lyste ikke øynene deres lenger, folk levde sammen som jevnbyrdige.
Kongen ville ikke være jevnbyrdig med noen.
Han befalte oppfinneren å gi ham maskinen.
Oppfinneren nektet.
-Hvordan? Alle må jo adlyde kongen. -Nei, kjære deg.
Noen ganger må et menneske si nei.
Om det så er til kongen.
Jeg er Spencer, hva heter du?
Abby.
-Jeg hallusinerer, sant? -Ikke bekymre deg, kjære deg.
Jeg lærer opp nye rekrutter. Jeg skal lære opp deg også.
Du skjønner, noen ganger er ikke ting slik som de virker. Ikke vær redd.
Det fins en unik gave som bare én av ti har.
Noe veldig spesielt har våknet i deg.
Nå er du en av de få som har det.
Denne spesielle gaven våkner i folk i forskjellig alder.
Noen ganger i barndommen, andre ganger i ungdommen.
-Hvor gammel er du, gutt? -Jeg er jente.
Hold an, vi tok jo en gutt fra de ansiktsløse.
Samme, det.
Men inspektørene må da vite om dette stedet?
De liker ikke å komme hit.
De anser oss som berme.
De vil ikke skitne til uniformene. De liker ikke stanken her.
Hvor skal vi hen?
Hvem er du, egentlig?
Nikas? Noen hjemme?
Jeg har sagt det før: Nikas var faren min. Jeg er Marcus.
-En lærer med gullfiskhukommelse. -Fisk, ja... Jeg liker fisk.
Hva har vi her, da?
God dag, lille dame. Se på elefanten.
Uhelbredelig. Typisk tilfelle.
Så jeg ble smittet, altså. Epidemien...
Sa hun epidemi?
Er hun syk? Vi er i fare.
Det fins ingen epidemi.
Det er myndighetenes påskudd for å fjerne de som har gaven.
Nådegaven er veldig kraftfull. Det liker ikke myndighetene.
Hva gjør de med dem de fører bort?
Holder dem fanget et sted. Vi vet ikke hvor.
Hva har jeg sagt til deg?
Ikke rør noe. Ikke drikk noe i butikken.
Husker du den gangen da...
Nei, det er klart. Du husker jo ingenting. Vent her.
Norman! Hvor har du vært?
Har du fikset den?
Hva pokker var det?
Du sa du hadde fikset den!
Ikke mer prat! Bare gå og fiks den - straks!
Inspektører! Løp!
De ansiktsløse! Vi gjemmer oss!
Hei der!
Jeg er dere stor takk skyldig.
Uten dere,
mine helter,
hadde dette vært en spøkelsesby!
Takk, fra dypet av mitt hjerte. Takk!
Du er ekkel.
Vi stikker før uniformene begynner å stinke.
La Marcus få den nye jenta. Han trenger hjelp i butikken.
Barney. Jenta har en utrolig gave.
Kraften raserte halve gata da hun tok opp en motor. Du må lære henne.
Jeg er Bale. Har ikke tid til å sitte barnevakt.
Vi angriper i overmorgen. Alle må være klare.
Kun du kan få ut potensialet hennes. Bare gi henne en eneste leksjon.
-Bare se på henne. -Greit, én leksjon.
Mislykkes hun, får du aldri be meg igjen.
Ta henne med til basen.
Greit. Bli med meg.
Inspektørene angrep plutselig.
Vi slapp unna, men Wesley, Reed og Dale ble tatt til fange.
Alle skjulestedene våre blir avslørt.
Fortsetter det sånn, blir hele nettverket underminert.
Vi kan ikke la revolusjonen være over før den har begynt.
Det er feil tidspunkt for opprør nå. Vi burde ligge lavt, vente.
Det er sant at vi er for få.
Det betyr at hver og én teller.
Vi har nok deler til motorene, vi kan bevæpne alle våre soldater.
-Vi kan ikke vinne. Vi er for få, Bale. -Derfor må vi slå til snarest mulig.
Opprøret begynner i overmorgen.
Be alle gjøre seg klare. Det var alt. Jeg må trene en ny rekrutt.
-Du trener aldri nye rekrutter, Bale. -Bli med meg.
-Hvorfor gjør du dette? -Faren min ble bortført.
Jeg vil finne ham.
For å gjøre det, må jeg lære å bruke kraften min.
Hvis jeg lærer deg opp, er det for saken vår: å befri byen.
-Men faren min... -Ham blåser jeg i.
-Du har ti sekunder til å velge våpen. -Hva? Et våpen?
Velg våpen, sa jeg!
Konsentrer deg.
Vis meg kraften din.
Jeg vet ikke hva jeg gjør! Du har ikke forklart!
Du har fem sekunder på deg. Fem.
Fire.
Tre. To.
Ett.
-Hva var det for?! Jeg var ikke klar! -Gå og hjelp Marcus i butikken.
Du er ikke skapt til å slåss.
Du har fotografi av far på veggen. Jonathan Foster.
For deg er han en forbryter.
Jeg har ikke tenkt å bli her. Jeg skal finne ham.
Prøver du å stikke av, finner jeg deg og overlater deg til inspektørene.
-Pappa, hva gjør du? -Jeg har fanget solstrålene.
Du reflekterer dem bare.
Tror du meg ikke, så se selv.
Hvor? Det er jo bare jeg.
Det er ei jente der!
Jeg så bare et glimt av henne.
Det er deg som voksen, Abigail. Om mange, mange år.
Hils på henne.
Jeg heter Spencer. Jeg lærer opp nye rekrutter. Jeg skal lære deg opp.
Du kan ikke hjelpe meg. Jeg blir aldri godtatt her.
-Alle anser faren min som forbryter. -Jeg vet hvem du er.
Det er det samme hvem faren din er. Du er en av oss nå.
Nei, det er for tidlig. Du kan skade deg.
Hvordan da? Hva er det?
-Det er en motor. -En morter?
Nei, en motor.
Den fokuserer og leder kraften vår.
Formen avgjør hva de kan gjøre.
Til å styre naturen, alle elementer, brukes en oval motor.
Men jeg foretrekker de firkantede.
De brukes på gjenstander.
Og favoritten min er...
De trekantede.
De brukes på mennesker. Kurerer eller dreper dem.
Til å styre naturen, alle elementer,
brukes ovale motorer.
-Men jeg foretrekker de firkantede... -Nå gjentar du deg selv.
Ja... Vi fortsetter.
En motor kan til og med oppføre seg som en gjenstand.
For eksempel hvis du må gjemme noe...
-Jeg må hjem. -Hva? Hvem er her?
Med én gang.
Til å styre naturen, alle elementer,
brukes en oval motor.
-Hvor skal du? -Hjem, det er viktig.
Jeg forbød deg å dra.
Skal du skyte meg igjen? Er du alltid sånn mot jenter?
-Du vet ikke hvordan jeg er mot jenter. -Så du er bare sånn mot meg.
-Jeg har ansvaret for deg. -Det trengs ikke.
-Jo, du forstår det bare ikke ennå. -Bare la meg få gå.
La henne gå, inspektørene kommer.
Hva pokker?
Hvorfor bryr du deg om henne? La henne gå hvor hun vil.
Blir hun tatt, angir hun oss.
Det er noe mer. Jeg har sett blikket ditt.
Hva pokker snakker du om?
-Hvor er smittekontrollen i morgen? -I vest.
-Se til at hun ikke kommer tilbake. -Nok, Stella!
Hun er Fosters datter. Du vet hva det betyr.
Det bestemmer ikke du.
Hva er det med deg? Vi er på samme side.
Stol på noen du har kjent i mer enn noen minutter.
Hvorfor er jeg plutselig en fiende? Vi hører sammen, sant?
Det føles ikke som vi er sammen lenger.
Kan jeg gå nå, eller?
Abby, hvor har du vært? Jeg var så urolig.
Mamma, jeg vet alt. Epidemien er bare en bløff.
Inspektørene bortfører de begavede.
Hadde pappa også en nådegave? Har du en?
Jeg er ikke som deg og Jonathan.
Men faren din lovet å sørge for din sikkerhet.
Amuletten min. Pappa ga meg den.
Den tøylet kraften min og reddet meg da inspektøren skjøt meg.
Hva?! Når var dette?
Rolig, mamma. Alt er bra med meg.
Kan jeg annet enn å bekymre meg?
Nå må du skjule hvordan du er.
Skjønner du ikke? Vi lever ikke våre egne liv.
Du får ikke jobb. Du overlever knapt. Jeg må gjemme meg.
De bortførte pappa. Hvorfor?
Vi har ikke gjort noe.
De lurte oss og tvang oss til taushet. Alle later som det er riktig.
En by full av løgner.
Finner vi oss i løgnene, sier vi oss enige med dem.
Vi lar dem gjøre hva de vil mot oss.
Fri er den som ikke lyver.
Jeg skal finne pappa. Jeg vet hvor han er.
Abby...
For ikke så lenge siden var du veslejenta mi.
Du har blitt voksen.
Mamma, jeg må be deg om råd.
Det fins gode mennesker som snart skal gjøre noe veldig stort.
De vet hva de gjør.
Men intuisjonen sier meg at de begår en tabbe.
Jeg kan ikke bevise det.
Det er bare en følelse jeg har.
Følg hjertet ditt, kjære. Jeg tror på deg.
Du må ha tro på deg selv.
Vær forsiktig, bare.
Jeg er glad i deg, mamma.
Abby...
Jeg føler meg litt sjaber. Kan dere sjekke meg?
Jeg sjekker henne.
-Hva gjør du? Er du gal? -Husk at du er min egen inspektør.
Ta av deg maska. Ta den av!
-Tar de deg, er du ferdig. -Kanskje vi skal rope dem hit.
Dere tre kan danse for meg. Det ville vært artig.
-Slutt, Abby! Hva vil du nå? -Hva er dette?
-Himmelfortet. -Hva fins der?
Et fengsel for de spesielle. Når de pågripes, føres de dit.
-Er du sikker? Tenk om de drepes. -Gaven kan ikke drepes.
Den går videre til en annen.
Det var derfor de bygde fengselet. Og faren min hjalp dem.
Abby, gå nå. Om de tar deg...
Hva er dette?
En veiviser inni den leder deg til fortet. Gå nå.
Du må ta meg med til tunnelen der flygemaskinen er.
Hvor har du tenkt å fly hen, Abby?
Bortenfor byens grenser ligger det en ukjent, farlig verden.
Det er selvmord å dra dit alene.
Jeg kommer ikke til å være alene.
Inspektørene sjekker tunnelene. Du kan komme gjennom ved vaktskifte.
Ved daggry eller midnatt.
Da møtes vi her en halvtime før midnatt.
Bale, jeg vil ikke miste deg. Verken deg eller noen av de andre.
Stella, du forstår ikke. For mange av våre er blitt tatt.
Vi kan kun beseire dem på sikkerhetsdagen, da de er spredt.
Slår vi ikke til i morgen, lykkes ikke opprøret. Det er vår eneste sjanse.
-Bale... -Vi snakker ikke mer om det.
Vi angriper ved daggry. Troppene samles her.
Bale, vent! Det trengs ikke noe opprør.
Her forvares alle som er bortført fra byen.
Vi drar dit med flygemaskinen. Befrir vi dem, hjelper de oss.
Hold kjeft!
Jeg gir ordrene her. Følg dem eller forsvinn.
Jeg vet en vei ut av byen.
Forlater vi byen, er vi sjanseløse.
Hvem finner vi der? Halvparten jobbet for myndighetene da de ble tatt.
Hvem de enn er, overlater jeg ikke byens framtid og bevegelsen til dem.
Ikke hun engang vil bli med. Vi må diskutere saken.
-Hvordan vi lar alle i byen i stikken? -Nei, hvordan vi overlever.
Vi er i krig.
Jeg er villig til å ofre alles liv, inklusive mitt, for seier her.
Er ikke du det,
så kan du gå nå.
Hvorfor sier du ikke den egentlige grunnen til at du vil ut av byen?
Hvem prøver du å redde, Abigail Foster?
Jeg vil redde faren min. Vil ikke du redde foreldrene dine?
-Tenk om de fremdeles... -Våg ikke å snakke om mine foreldre!
Faren din jobbet for inspektørene.
Jonathan Foster ga dem maskinen de brukte
til å identifisere og pågipe vennene våre.
Du er ikke her for å hjelpe oss, men for å bruke oss.
Trodde du virkelig at jeg ville tro deg?
Forsvinn!
Sikker på at inngangen til tunnelene er i denne gata?
Beklager. Jeg hadde ikke noe valg.
Abigail.
Hallo.
Hva er dette?
Du er veldig forandret.
Du er mye penere nå.
Kan ikke si det samme om deg, Garrett.
Sånn ei smart jente.
Du la en plan for å lure meg, akkurat som faren din.
Jonathan var dyktig som klarte å gjemme deg for oss.
Amuletten tøylet nådegaven din.
Faren din ville ikke at du skulle ha de kreftene.
Han innså at ingen mennesker bør være mektigere enn andre.
Han konstruerte maskinen som kan gjøre alle jevnbyrdige.
Du tror vel på det som faren din prøvde å få til?
Du er sikkert like begavet som ham.
Slutt deg til oss.
Sammen kan vi skape en by av jevnbyrdige.
Der hardt arbeid og anstendighet hylles.
Ikke tilfeldige magiske krefter, tildelt blindt og ufortjent.
Prøver du å rekruttere meg?
Jeg er slett ikke sånn som ham. Det blir jeg aldri.
Roy, nå har du sjansen til å rette opp det du har gjort.
Du må drepe henne.
Jeg er ingen morder.
Drep henne, ellers gjør jeg det selv.
Din tur, Ethan.
Vis at du ikke viser datteren til en forræder noen nåde.
Bale?
Marcus!
Bale!
Bale?
Borte!
Alt er borte!
Det tok meg tre år å lage denne miksturen.
-Nå er det ikke en dråpe igjen. -Kom igjen, du kan lage mer.
Her, ta den. Fukt såret.
Jeg dyrket det, tørket det og lagde uttrekk av det.
Nå er alt borte.
Bale, tilgi meg, er du snill.
Hit med det der, det er mitt! Hvorfor ble du med inspektøren?
-Er dette takken? -Du fikk nesten oss begge drept.
-Fordi du ikke hørte på meg. -Du burde høre på meg.
-Hvorfor? -Jeg reddet livet ditt!
Jeg reddet deg.
Hadde du ikke dratt dit, ville jeg sluppet å risikere alt.
Hør etter, for én gangs skyld. Det fins en annen løsning.
-Hvor fikk du den fra? -Faren min etterlot den til meg.
Den kan føre oss til dem som er tatt av inspektørene.
-Vent, ikke åpne den! -Hvorfor ikke?
De kalles alver. Før grensen kom, levde de sammen med de begavede.
Inspektørene tvang dem inn i sin tjeneste.
-Hvorfor kan ikke alle få se den? -Alvene tilhører en annen verden nå.
Vi må redde vår.
Det er det jeg kjemper for.
-Siden Garrett drepte mine foreldre... -Hevn vil ikke bringe dem tilbake.
Men vi kan fremdeles redde de som lever.
Du må vite at når vi krysser grensen, kommer vi til å ville bli der.
Ingen kommer til å bry seg om denne byen. Vi må befri den.
Du tenker bare på faren din.
Ja, jeg har ikke sett ham på ti år.
Jeg vet ikke engang om han er i live.
Og jeg følger pliktfølelsen min.
-Din tro bygger ikke på noe. -Kanskje den ikke trenger det.
Vi burde bare følge hjertet.
Hjertet mitt vil at du skal bli her, i sikkerhet.
Jeg kan ikke bli her, hvor gjerne jeg enn vil.
Du og jeg har hver vår vei å følge.
Jeg har ingen rett til å holde deg her.
Men jeg håper du ombestemmer deg.
-Hva var det? Noe blinket. -Hvor?
-Som et bål. -Det er ikke sånn et bål brenner.
Hvordan brenner det, da?
For å tenne et bål,
trengs det tre venner. Første vennen er...
...brenselet.
Brenselet er det som brenner.
Den andre vennen er...
...luft.
Luften gir næring til ilden.
Og den tredje vennen er gnisten.
Den liker å sprette lekent rundt, akkurat som deg.
Uten den kan ikke luften og brenselet gi næring til ilden.
De er venner, men gjør alt sammen. Akkurat som i livet.
Finn to venner som hjelper deg å overvinne alle hindre.
Du kommer ikke langt alene.
Bale, det er en felle! De vet at dere kommer!
Det er for mange inspektører. De kom fra bortenfor grensen.
Trekk tilbake, alle sammen!
Bale!
Du er forvirret, hva?
Alle ville blitt drept. Jeg fant en fornuftig løsning.
-Ved å dolke oss alle i ryggen? -Heller ved å redde alle.
Det gjør meg så vondt
å se den mannen jeg elsket forvandles til en besatt fanatiker.
I alle disse år er du blitt forgiftet av maktbegjær.
Du har druknet byen i blod.
Inspektørene hadde aldri kunnet forestille seg et tyranni som ditt.
Det var du som druknet byen i blod!
Nå holder det.
Før ham bort.
Kom her!
Inn!
-Hva gjør dere? -Vi tapte.
Inspektørene kommer snart.
Våre venner som er tatt til fange, da? Vi må få dem ut!
Hvorfor gir dere opp? Dere trenger ikke gi opp!
Vi kan fremdeles ordne opp i alt sammen!
Hør på meg!
Vi kan flykte og gjemme oss, men det ville ikke være riktig.
Vi kan bare vinne om vi tror på det vi kjemper for!
Nå har vi sjansen.
Vi kommer oss ut av byen og redder vennene våre.
Vi skal finne alle som er våre. Alle som ble tatt av inspektørene.
Denne alven skal føre oss til dem.
Jeg har ingen rett til å si hva dere skal gjøre. Dere bestemmer selv.
Men jeg drar dit.
Og om ord som håp og frihet betyr noe for dere, blir dere med meg.
-Du må bli med oss, Spencer. -Jeg er en gammel mann.
Hva skulle jeg gjøre? Dette er hjemmet mitt.
Jeg elsker denne byen.
Og jeg er blitt så glad i denne kjelleren.
-Jeg blir her. -Nei, vær så snill, bli med oss.
Kjære Abby, dere klarer dere nok uten meg.
Du husket i alle fall navnet mitt.
Jeg glemmer det aldri... Magda?
Bale. Du lever!
Vi må skynde oss. Hold vakt ved tunnelen!
Vi er visst i flygemaskinen.
Norman, kan du få den til å fly?
For et merkelig våpen. Hvorfor har de ikke masker?
-Inspektører i tunnelen! -Finn ut hvordan vi flyr den!
Se, et nøkkelhull.
Jøss...
Da jeg var liten, fortalte pappa meg
om outsidere som levde bortenfor grensen.
Jeg er redd. Tenk om jeg tok feil og vi flyr rett i en felle.
Tenk om du har rett og vi bare finner forrædere
som jobber for sikkerhetsavdelingen. Tenk om far jobbet for inspektørene.
Det spiller ingen rolle hva vi finner.
Det viktige er at vi har nytt håp, som bringer oss framover.
Alle er bare her fordi du trodde på det hjertet ditt fortalte deg.
Gi meg hendene dine.
Konsentrer deg.
Stol på kraften din.
Føl den.
Du må tro på deg selv.
Hva skjer?
Motorene sluttet å virke.
Vi har ikke noe valg. Vi må dit og se hva som skjer.
Hvem pokker er du?
Slipp våpnene straks!
Spre dere, alle sammen! Ransak bygningen etter Jonathan Foster!
Ikke rør ham. Han er så vidt i live.
Det virker som livskraften er sugd ut av ham.
Vi har gjennomsøkt stedet. Jonathan Foster er ikke her.
Faren min er ikke her.
Du hadde rett.
Faren min lagde maskinen som tar kraften fra de som har den.
Da jeg var liten, ga han meg en amulett som tøylet evnene mine.
Men denne maskinen er mye sterkere.
Så enkelt er det ikke.
Vi må ødelegge den med kraften vår.
Men den har vi mistet. Vi får se oss om.
Pappa?
Pappa, jeg har lett etter deg så lenge! Jeg har gjennomgått så mye!
Så, så.
Abby, rolig nå.
Nå er jeg her.
Hvor er vi? Det er som minnene mine.
Du er på rett spor, navigatør.
Jeg så på klokka og havnet her.
En motor?
Hva, har du brukt den på meg?
Hva gjorde du? Og hvorfor?
Husk at jeg bare kan vise deg riktig retning.
Jeg ville bare ha deg tilbake.
Det er bare et opptak.
Du har plassert setningene i hukommelsen min.
Ledetråder.
Alt kan skje.
Også det som ikke kan det.
Du trenger bare å tro.
Opp med haken nå.
Høyere. Høyere. Hold den høyt.
"Opp med haken."
Det sa han alltid til meg.
Se, pila peker den veien.
Det må være noe der.
Solstrålen skinner på veggen.
Pappa, har du etterlatt en ledetråd til meg?
Abigail, min øyensten! Du er her!
Jeg fant fortet. Hvordan slår jeg av maskinen som tar kraften fra folk?
Jeg kan bare vise deg riktig retning.
Husk hva jeg sa.
Du sa noe om tre venner.
-Jeg trenger tre ting. Eller? -Tampen brenner.
Vent, du tegnet!
Det er motorer! Alle sortene!
Bravo, der har du det.
"De gjør alt sammen."
Altså må vi sammenføye dem.
-Jeg fanget en solstråle... -Speilet.
Vi kan fokusere strålene deres.
Vi må kombinere strålene fra tre slags motorer.
Sette motorene sammen, så de peker mot linsen.
Samler vi strålene til bare én, så ødelegger det maskinen.
Abby, Norman. Inspektørene kommer snart.
Pappa visste at jeg ville komme hit.
Han ga meg hint om hvordan vi stopper maskinen og får tilbake kraften vår.
-Men vi trenger tid. -Vi skaffer dere tid.
Norman, hjelp Abby.
Pappa, hva prøver du å si meg?
Pappa, jeg har gjort alt som du sa.
Men motorene virker ikke!
Jeg har funnet speilet og motorene.
Men uten kraften virker ingenting! Hvor er du?
Rolig, Abigail. Jeg er jo her.
-Jeg er her hos deg. -Hvor er du, pappa? Si det.
-Har du gjort det? -Hvorfor skulle jeg gjøre det?
Så du kan frarøve verden de begavede og deres nådegaver?
Så du kan få et våpen som kan ødelegge selve nådegaven?
Fordi jeg ba deg om det.
Det var din ordre.
Vær ærlig, Garrett.
Hva er i veien, Jonathan? Vi er jo kolleger.
Jevnbyrdigheten vi har oppnådd...
...er en balanse.
Kun makt kan rokke ved den. Jeg har den makten. Makten er meg.
Den tilhører ingen.
En dag kommer jeg til å bli en del av kraften.
Den kommer til å vende tilbake og våkne i alle.
Det blir en by med jevnbyrdighet for de sterke, ikke for de svake.
Bare gjør det jeg ba deg om. Og ikke glem datteren din.
Tenk på henne.
Ja.
Ja, du har rett. Jeg har en datter.
Jeg tenker på henne hvert eneste minutt.
Og derfor sier jeg...
Ikke denne gangen.
Hva gjør du?
Nei!
Jeg er alltid hos deg.
Jeg trenger deg.
Du må gi slipp på meg.
Du må vende tilbake til deg selv. Bare sånn kan kraften frigjøres.
Norman, han er borte.
Nå lever han bare i minnene mine, for å hjelpe meg å ødelegge maskinen.
Han hadde sånn tro på meg.
Bale?
Vende tilbake til meg selv...
Jeg skjønner! Jeg vet hvordan jeg gjør det.
Som barn hadde jeg spesielle krefter.
Pappa lærte meg å påkalle dem fra mitt eget indre.
Bale...
Garrett, det er over.
Pappa, hva ligger bortenfor grensen?
-Det snakker vi ikke om. -Vi kan snakke om det.
Jeg må.
Alt er forandret nå, pappa.
Abigail, jeg visste at du ville klare det.
Takket være deg. Bra jeg i alle fall kan treffe deg i minnene mine.
Jeg kommer alltid til å være hos deg, i hjertet ditt.
Den nye historien til byen vår begynner her i dag.
På tide å dra hjem.
Norman, nå drar vi hjem.
Neste stopp er Fencington.
Hva? Nei, nei, nei.
.:: TWA - Your Source Of Quality! ::. www.shareuniversity.org